ВДЪХНОВЕН ОТ ДЕЙСТВИТЕЛЕН СЛУЧАЙ
Днес е прекрасен ден в квартала.
Прекрасен ден за всеки съсед.
Ще бъдеш ли мой?
Дали е възможно?
Денят е прекрасен, обич дебне навред.
Днес е денят на добрите съседи.
Ще бъдеш ли мой?
Дали е възможно?
Винаги съм искал да имам съсед
точно като теб.
Винаги съм искал да живея в квартала.
Да се възползваме от прекрасния ден.
Щом заедно сме, няма ден студен.
Ще бъдеш ли мой?
Дали е възможно?
Ще ми станеш ли съсед?
Какво ще кажеш?
Моля те, бъди...
... мой съсед.
Привет, съседи.
Радвам се да ви видя отново.
Видяхте ли
дъската, която съм донесъл, за да ви я покажа?
Това се нарича картинно табло.
Зад всяка малка врата
има снимки на хора.
Лейди Аберлин.
Да видим кой е зад тази врата.
Крал Петък Тринайсети.
Пак е с корона,
мустаци и брада.
А кой е тук?
Господин Макфийли.
Винаги казва: "Бърза доставка", нали?
Ще ви запозная с един мой приятел.
Казва се Лойд Вогъл.
Някой е ударил приятеля ми Лойд.
И не само по лицето.
Много му е трудно да прости
на човека, който го е ударил.
Знаете ли какво значи това?
Да простиш?
Това е решението ни
да освободим другия
от гнева, който изпитваме към него.
Странно е, но понякога
най-трудно е да простим на любим човек.
Да кажем "здравей" на приятеля ми Лойд.
Елате.
Хубав ден в квартала
Наградата за творческо писане ще връчи...
НАГРАДИ "НЕШЪНЪЛ МЕГЪЗИН"
1998 ГОДИНА
... лауреатът Лойд Вогъл.
Благодаря.
Прекрасно е, че съм сред толкова сродни души-аутсайдери.
И така.
Защо се препитаваме с писане на статии?
Защото всяко друго занимание изобщо не е живот.
Ние сме на първия ред на историята.
Ние показваме истината, която другите не могат да видят.
И понякога,
само понякога,
променяме несправедливия свят с думите си.
Благодаря.
Имах нужда.
Вечерях парче сирене.
Какво забравяме?
Трябват ни още памперси.
Още? Отиваме в Джърси за една вечер.
Трябват ни поне дванайсет на ден.
Така ли?
С какво го храниш?
Не е ли по-лесно да намерим бавачка? - Не съм готова да го оставя с непознат.
Още е много малък.
Да.
Сестра ти се обади снощи.
Пита дали си написал тоста. - Готов съм.
Ще използвам речта от първата й сватба.
Или втората. - Да.
Само смени имената.
Искаше да ти кажа нещо.
Добре.
Баща ти ще идва.
Обадила му се преди два месеца и той не отговорил,
но й звъннал и ще идва на сватбата.
Добре ли си?
Да, добре съм.
Но не мисля, че трябва да ходим.
Лойд. - Какво?
Защо ни е бебе, ако не можем да избягаме от ангажименти?
Лорейн се боеше, че ще се откажеш.
Няма да пропусна една от сватбите й.
Чакам ги всяка година.
Хубаво.
За Гавин е добре да се запознае с дядо си.
Разбира се.
По дяволите!
Татко си прави майтап.
Това е невъзможно.
Ето.
Вземи го. Хайде.
Готово.
Супер.
Изглежда ужасен.
Нали се жени за Лорейн?
Изглеждаш чудесно. - Така е.
Не ми достигат 4,5 килограма до идеалното тегло.
Лойд. Братът. - Знам.
Аз съм Тод. Съпругът. - Да.
Виж се само! Сладко фъстъче.
Не планирам да имаме деца. - Как стана това?
Поканих го и той дойде.
За да те отведе до олтара?
Предложи. Пропусна първите сватби. Защо не?
Сещам се за сто причини.
Стар е.
Щом е готов да положи усилие...
Време е да започваме.
Вместо типичната реч на бащата на булката,
реших да...
Искам да ви изпея нещо.
Това е за моята Лорейн.
И за теб също.
Как се казваше?
За Тод.
Да.
Ще чакам на опашка, докато намериш време
да прекараш една вечер с мен.
Ако отидем на танци,
знам че има риск да не си тръгнеш с мен.
След това ще се отбием на някое тихо местенце
и ще изпием по едно-две питиета.
Сигурно ти се иска да не бяхме приставали.
Той е пиян.
... с глупави думички...
Но може да пее.
Обичам те.
Ето ни тук,
в перлата на Зеления щат.
Здравей, Джери.
Стига де. Не е нужно да ми викаш Джери.
Или ми викай, все ми е тая.
Здравей и на теб.
Аз съм Андреа - съпругата на Лойд.
Андреа! Разбира се.
Какво...
... уникално удоволствие.
Здравей, малко човече.
Това е Гавин.
Красиво мъжле.
Приличаш на мен.
Да пийнем нещо.
Какво е това? Газирано?
Смъртоносно е.
След тоста си тръгваме, така че...
Кукло?
Ще ни оставиш ли за момент?
Тя не е кукла.
Работи като служебен адвокат.
Има ли пари в това?
Ще обиколим наоколо.
Имаш бебе.
И съпруга.
Щастлив ли си?
Щастлив съм. - Да.
Тя изглежда свястна.
Но не си ли малко старичък за бебе?
Не съм толкова стар.
Постъпи умно.
С майка ти едва се познавахме, когато забременя.
Бяхме бебета.
Не говори за нея.
Чакай. Не знаеш цялата история.
Майка ти не беше светица. - Не говори за майка ми!
Какво правиш? - Пусни ме!
Хей! - Какво правиш?
Хайде.
Какво става?
Не го чу. - Ти беше извън контрол!
Той е извън контрол!
Няма ли да поемеш отговорност?
Поех. Предложих да платя химическото.
Чувствали ли сте се като Лойд?
Толкова ядосани, че да искате да причините болка?
Дори на себе си?
Аз съм го изпитвал.
Като дете бях много пълничък.
Другите деца ме гонеха,
измисляха ми прякори
като Дебелия Фреди
и това ме натъжаваше.
Понякога, когато оставах сам,
дори плачех.
Друг път
изпитвах огромен гняв.
Винаги има какво да се направи
с яростта, която ни измъчва.
Чухте ли това?
Има някого на вратата.
Да видим кой е.
Господин Макфийли!
Бърза доставка.
Вижте. Това е списание.
Благодаря.
Списанията винаги са пълни с интересна информация.
Определено.
Приятелят ми Лойд работи в списание. Той е страхотен писател.
Това ми напомня за едно филмче, което намерих.
Съседът ти може да иска да го види. - Какво филмче?
Показва как се прави списание.
Нарича се "Как се прави списание?"
Много хора обичат списанията и реших, че ще е интересно.
Прав си. Имаш ли време да го изгледаме?
С радост ще го гледам пак.
Да го гледаме на "Картина в картината".
Сега в "Картина в картината"
ще видим как хората създават
списание.
Това е мастилото, което използват в пресата за списания.
Жълто мастило.
Прилича на горчица.
А това е хартията, с която зареждат машината.
Питам се колко списания могат да отпечатат
от едно такова грамадно руло.
Списанията се печатат на големи листове цвят по цвят.
Машината оформя списанието
и залепя страниците.
ЕСКУАЙЪР
А кои са тези?
Тези хора решават какво ще има в списанието.
Избират снимките и проектират дизайна.
Това е важна работа.
А тези хора пишат думите, които четем от страниците.
Нужен е много труд, за да се отпечата списание, а?
Със сигурност е така.
Да? - Не обръщай внимание на лицето ми.
Лека травма при игра на софтбол. Добро утро, Елън. Как си?
Ще стане интересно.
Кое? - Да правиш репортаж
с потрошено лице.
Репортаж ли? - Да.
Идеален си за целта.
Имаш бебе. - Защо ми даваш задачи?
Броят е посветен на героите.
Ще направим портрети на вдъхновяващи хора.
Трябва ни малък материал, който да придружава красива снимка.
Нае ме за разследващ журналист. Не пиша сладникави истории.
Не те ли наех, за да правиш каквото ти кажа?
Сега ти казвам да направиш профил на един национален герой.
Кой?
Господин Роджърс.
Онзи от детското предаване? - Любим телевизионен водещ, да.
Слушай, аз...
Мисля, че това ще ти помогне
да промениш имиджа си.
Няма нужда да променям имиджа си.
Добре.
Елън?
Само той от списъка се съгласи да ти даде интервю.
Вече имаш репутация.
Репутация? Хората обичат да говорят с мен.
Да, докато не прочетат какво си написал за тях.
Значи да съм снизходителен, защото работата му е да играе с кукли?
Петстотин думи. Бъди любезен.
Аз съм Лойд Вогъл от списание "Ескуайър".
Искам да определя дата за интервю
с господин Роджърс.
Съжалявам за лицето ти.
И аз отнесох пердаха.
Прецаках нещата.
Искам само да поговорим.
Имаме да си казваме много неща. - Не.
Не ми устройвай засади.
Стига, Лойд!
Здравей, скъпи.
Здравей. Привет на всички.
Здравей, Лойд.
Тук смърди.
От боклука в банята е.
Девет вида памперси.
Здравей, Лойд.
Какво правиш тук?
Ще вдигна!
Ало?
Лойд?
Кой е?
Фред Роджърс.
Здравейте. Бързо откликнахте.
Реших, че щом искате да говорите с мен, трябва да бъда отзивчив.
Обадих се, за да уговорим ден и час. Ще ви задам само няколко въпроса.
С радост ще си уредя среща с вас, но има една подробност.
Каква?
Сега съм тук.
Добре. Разбира се.
В предаването се опитвам да погледна през камерата
в очите на едно дете
и да говоря само на него или нея.
Старая се да откликна пълноценно
на чувствата и нуждите им.
Разбирам.
Знаете ли кое е най-важното нещо на света за мен в момента?
Не.
Телефонният разговор с Лойд Вогъл.
Здравей.
Добре ли си?
Възложиха ми задача.
Къде отиваш този път?
В Питсбърг.
Утре.
Ще пиша за Господин Роджърс.
Сериозно?
Обожавам го.
Така ли?
Да.
Защо?
Не знам.
Чакай.
Елън ти е възложила профилна статия?
Ти не пишеш такива неща.
Мисля, че това е целта й.
Можеш ли да откажеш?
Можеш ли да си вземеш отпуск, за да бъдеш с нас?
Не почива, когато Гавин се роди.
Не мога.
Поне е добър човек.
Да.
Ще видим.
За бога, Лойд, моля те,
не съсипвай детството ми.
Обичам ви! - И ние те обичаме.
УКЕД
Здравейте. Търся Фред Роджърс.
Кого? - Да не съм сбъркал мястото?
Знам кой сте. Ето там е.
Ще имате двайсет минути в почивката.
Обещаха ми час.
Нали няма да се биете с него?
Травма от софтбола. Аз съм батер.
Може би не трябва да удряте с лице.
Здравей, Евън.
Съжалявам. Ще се забавим.
Това "Пожелай си нещо" ли е?
Как върви?
Съсипва ми живота.
Откога продължава?
Вече половин час.
Изоставаме със 73 минути.
Трябва да се намеся.
Покривай ме. - Оправяй се сам.
... като моя цвят на пуловера.
Но аз не виждам добре цветовете.
Не е ли смешно? - Недей.
Погледни.
Извинете. На теб говори.
Скъпи? - Добре.
Не прави така.
Този меч изглежда остър.
И тежък.
Не е тежък. - Не е ли?
Сигурно си много силен,
щом го държиш така.
Обзалагам се, че си силен
и отвътре.
Виж ти.
Това ми харесва.
Благодаря. - Съжалявам, Фред, но закъсняваме.
Може ли да ви снимам?
Да. - Да?
Всички да погледнат към мен.
Благодаря ви.
Много съм признателен, че ни посети в квартала.
Елате с мен. - Добре.
Благодаря. - Браво.
Справи се много добре. - Колко често се случва?
Всеки ден.
Да започваме.
По местата.
Тишина, моля.
Пригответе музиката.
Готови сме. - Маркирай.
И... начало!
Знаете ли какво е това?
Това е Лойд.
Лойд.
Стоп!
Не можем да го уволним, нали?
Лойд. Радвам се да се запознаем.
Добре ли сте? - Удари ме топка.
Сигурно ви боли.
Да говорим после. - Ще снимаме.
Нека Евън го погледне.
Добре съм. - Съжалявам, Фред.
Да. - Трябва да...
Добре, добре.
Много се радвам да се запознаем.
Нямам търпение да разговарям с вас.
След предаването.
Хора, това е Лойд Вогъл. Той е чудесен писател.
Благодаря ти, Фред.
По местата. - Елате насам.
Пригответе музиката.
Звукът е добре.
Маркер.
Начало.
Знаете ли какво е това?
Палатка.
Да я разпънем.
Майчице.
По-трудно е, отколкото си мислех.
Това е невъзможно.
Не мога. Не мога да я опъна.
Сигурно...
Сигурно са нужни двама възрастни, за да опънат палатка.
Стоп! Да повторим.
Не, не.
Да видим кадрите.
Пуснете записа.
Майчице.
По-трудно е, отколкото мислех.
Можем да я разпънем. - Не, не.
Според мен това е интересно.
Да.
Да оставим кадрите както са.
Чудесно. - Да.
Да обядваме.
Защо не им позволихте да опънат палатката?
Децата трябва да знаят, че когато възрастните планират нещо,
понякога не се получава така, както се надяват.
Откога сте женен, Лойд?
От осем години.
Осем години? Това е
великолепно постижение.
Съпругата ви има ли име?
Андреа.
Бих искал да се запозная с Андреа.
Сигурен съм.
Цял живот ли сте живели в Питсбърг?
Израснах недалеч оттук, в градчето Латроуб.
Но отдавна сме в Питсбърг. Тук отгледахме момчетата си.
По-лесно ли е да си знаменитост тук, или по-трудно?
"Знаменитост"! Каква дума.
Не се ли смятате за прочут?
"Слава" е дума с пет букви
като "лента", "фокус" и "анфас".
Важното е какво правим с нея.
И какво правите с нея?
Опитваме се да предложим на децата положителни начини
да се справят с чувствата си.
Темата на броя е "Герои".
Смятате ли се за герой?
Не се смятам за герой.
Съвсем не.
А Господин Роджърс? Той герой ли е?
Не разбирам въпроса.
Това сте вие, Фред.
Господин Роджърс е роля, която играете.
Казахте, че ви е ударила топка.
Така ли беше?
Това ли се случи?
Какво се случи, Лойд?
Сбих се.
Божичко.
С кого се сбихте?
Няма значение.
С Джери.
И кой е Джери?
Баща ми.
Господи!
Не ми се говори за това.
Защо се сбихте с баща си?
Дошъл съм, за да взема интервю от вас.
Това правим, нали?
Чакаме те в студио Б, Фред.
Добре, Марги.
Нали имахме 20 минути? - Може ли да ви снимам?
Обичам да снимам хората, които срещам.
После ще покажа снимките на Джоан.
Много благодаря.
Надявам се да останете.
Това ли е всичко?
Готови ли сме?
Даниъл, готов ли си?
Готов съм.
Благодаря ти, Даниъл.
Тя към куклата ли се обърна?
Даниъл не е просто кукла.
Даниъл е Фред и Фред е Даниъл.
Искате да кажете... - Тихо!
Кажи ми, когато си готова. - Благодаря.
Подвижна камера.
Начало.
Здравей, лейди Аберлин.
Здравей, Даниъл.
Ти ли произвеждаш тази странна миризма?
Говориш за миризмата на скункс? Не.
Опитвам се да се отърва от миризмата.
Като я пръскаш с друга?
Точно така, но тази миризма е хубава.
Ще помиришеш ли? - Добре.
Наистина мирише приятно.
Откъде се взе лошата миризма?
От господин Скункс.
Уплаши се
и целият ме напръска с лошата миризма.
О, не. Извини ли се?
Не.
И това ме ядосва
ужасно много.
Не знам как да постъпя.
О, Даниъл.
Какво да направим с ужасния яд,
когато ни иде да хапем?
Когато ни се струва, че объркан е целият свят
и от умора ще окапем.
Какво да направим? Да налагаме чувал?
Да месим глина и тесто?
Да съберем приятели за игра на квартал
или да се засилим с колело?
Мога да спра, когато си поискам.
Мога да спра по всяко време.
Колко е приятно да усещам това.
Нежно чувство в душата ми дреме.
Знам, че има нещо дълбоко в нас,
което ни помага да станем добри изведнъж.
Момичето някой ден ще стане жена.
Момчето някой ден ще бъде мъж.
Благодаря, лейди Аберлин.
Благодаря, Даниъл.
Чувствам се по-добре.
Радвам се.
Не знам дали се преструва.
Не е твоя работа да решаваш.
Още няколко интервюта... - Не, казах ти, че не е експозе.
Просто го напиши. Включи няколко шегички.
Нещо простичко.
Не мога. Той е по-сложна личност, отколкото мислех.
Развлича деца.
Той е Господин Роджърс. Не е Михаил Горбачов.
Не знаеш какво искаш от мен. - Искам да си свършиш работата.
Върви и не се връщай без първата чернова.
Да видим.
Това придава ново значение на фразата "момчета от квартала".
Ще се върнем с Господин Роджърс.
Всички израснахме с теб.
Здравей.
Виждам неща, които ме тревожат.
Иска ми се повече хора...
Как мина?
Не съм срещал по-мил човек.
От твоята уста не звучи като комплимент.
Нагласата не е положителна. Хората губят надежда.
Какво да направим?
Няма лесен отговор, разбира се, но ако чрез телевизионните програми,
както и по всеки друг възможен начин,
внушим на хората, че всеки от нас е безценен...
Всичко започва в дома. Дебело подчертавам значението на това.
Никой не може да израсне, ако не е приет такъв,
какъвто е.
Повтарят на детето: "Ще пораснеш
и ще се оправиш". Такава е традицията в страната.
Твой ред е.
Да. - Ценим детето
заради това, което ще бъде, а не заради това, което е.
"Някой ден ще бъде велик консуматор.
Колкото по-рано ги изхвърлим от гнездото, за да пазаруват, толкова по-добре."
Коя е най-голямата грешка, която допускат родителите?
Забравят своето детство. - Нима?
Според мен най-доброто, което можем да направим,
е да си спомним какво е било за нас
и да разберем през какво минават децата.
Трудно е, когато станеш родител.
Казваш си, че няма да постъпваш като родителите си.
"Няма да го причиня на детето си."
Но когато стигнеш до нашата възраст,
забравяш какво е да си малък.
Просто забравяш.
Децата ще ни припомнят какво е било.
Да си родител е нов шанс да пораснеш.
Така е.
Някога имали ли сте... Знам, че имате две момчета.
Не мога да си представя, че сте имали проблеми с децата.
Имали ли сте? - Разбира се.
Аз съм човешко същество. - Мислех, че просто им казвате:
"Ще кажеш ли "добро утро"?
Хората ме пародират...
Здравей, Лойд.
Мога да спра по всяко време.
От какво се страхуваше, синко?
О, не, Лойд.
Мяу!
Независимо дали се развеждат или не,
те още са мама и татко.
Бърза доставка.
Ало?
Събудих ли ви? С Андреа ли говоря?
Да.
Обажда се Фред Роджърс.
Здравейте. - Кой е?
Лойд е тук.
Докато сте на телефона,
искам да ви благодаря, че споделяте Лойд с нас.
Сигурно не е лесно да го няма, когато Гавин е вкъщи.
Благодаря ви, че го казахте.
Ще ви дам Лойд.
Господин Роджърс знае името ми.
Лойд на телефона.
Тръгна си, без да се сбогуваш.
Радвам се, че ще можем да поговорим. Днес заминавам за Ню Йорк на снимки.
Джоан ще дойде с мен.
Може да минеш да я поздравиш.
Колко време ще имам с него днес?
Тук си, защото Фред иска да си тук.
Поласкан съм.
Той харесва всички, но обича хора като теб.
"Хора като мен"?
Четох статиите ти.
Не ти пука за хората, нали?
Върша си работата.
Настоях да прочете всичко, преди да се съгласим.
Прочете ли го?
Всяка статия, която успяхме да намерим.
Благодаря, благодаря.
Прииска ми се да скоча и да изпълня един танц.
Имаме изненада за вас.
Ще изпълним една от вашите песни. "Ти си специален."
Прекрасно!
Как свирите без лъкове?
Ще я изпълним пицикато,
което значи, че ще дърпаме струните с пръсти.
Едно, две, три, едно, две...
ТЕАТЪР "ХЪДСЪН"
Здравейте, всички. - Здравейте.
Радвам се да те видя.
Приятно ми е.
Наричам този жест "подаянието".
Обичам предаването. - Благодаря.
Това си е дарба.
Открадна Бил от офиса на губернатора преди 14 години.
Опознахте ли го вече?
Харесвам Бил.
Много закриля Родж.
Наричате го "Родж".
У дома не е "Господин Роджърс".
Джоан Роджърс. - Приятно ми е.
На мен също.
Какво е чувството да имате за съпруг жив светец?
Не обичам този термин.
Ако гледаме на него като на светец,
значи начинът му на живот е непостижим.
Той го постига с труд. Всичко е практика.
Не е съвършен.
Темпераментен е.
Но сам решава как ще откликне на гнева.
Сигурно са нужни усилия.
Да. Всеки ден прави неща, който му помагат да остане стъпил на земята.
Чете Библията, плува,
моли се за хората по име.
Пише стотици писма, откакто го познавам.
Много благодаря. - И да слушаш.
Довиждане! - Благодаря ви.
Благодаря ви, че дойдохте.
Любов моя. - Довиждане.
Ще се видим след няколко часа. - Приятно прекарване.
Надявах се да имаме време да си поговорим.
Разбира се. - Жените не бяха ли великолепни?
Невероятни. - Виртуози.
Научих за тях от Джоан.
Винаги ли пътуваш с метрото?
С Джоан имаме апартамент.
На няколко спирки е.
Понякога това е най-удобният транспорт.
И така...
Разискваш някои тежки теми.
Особено за детско предаване.
Радвам се, че си гледал предаването.
Смърт, развод, война... Мрачни понятия.
Знаеш ли?
Маги Стюърт ми показа най-красивата дума с езика на знаците.
Знаеш ли какво означава? Значи "приятел".
Не е ли съвършено?
Коя е Маги Стюърт?
Давай! - Господин Роджърс?
Днес е...
Днес е прекрасен ден в квартала. Прекрасен ден за всеки съсед.
Ще бъдеш ли мой? Дали е възможно?
Денят е прекрасен, обич дебне навред.
Ще бъдеш ли мой? Дали е възможно?
Винаги съм искал да имам съсед
точно като теб.
Винаги съм искал да живея в квартала.
Да се възползваме от прекрасния ден.
Щом заедно сме, няма ден студен.
Ще бъдеш ли мой? Дали е възможно?
Ще ми станеш ли съсед?
Моля те,
моля те,
бъди мой съсед.
Беше прекрасно!
Всички хора се редят на опашка
да ти споделят проблемите си.
Не е ли чудесно?
Каква смелост.
Да, но...
Струва ми се, че това е огромен товар.
Благодарен съм, че го каза.
Оценявам състраданието ти.
Бреме ли е за теб?
Добре, приемам, че е бреме.
Няма живот без болка.
Как се справяш?
Има много начини да се справиш с чувствата, без да нараняваш себе си
и околните.
Какви например?
Може да месиш глина,
да плуваш с цялата бързина, на която си способен,
да натискаш ниските клавиши на пианото едновременно...
Говорил ли си с някого за този товар?
Да те запозная ли с приятелите си, кукли от квартал Фантазия?
Видели са и по-добри дни.
Отдавна са с мен.
Хрумвало ли ти е да ги подмениш? Да вземеш нови?
Ти нямаше ли специален приятел като дете, Лойд?
Специален приятел?
Да, любима играчка.
Или...
...плюшено животинче, които си обичал?
От онези, които обикваме още повече, когато се износят и остареят?
Не знам. Сигурно съм имал.
Разкажи ми за специалния си приятел.
Мисля, че беше заек.
Имаше ли си име?
Просто "Заек".
"Стария заек."
Кой ти даде Стария заек?
Мама.
Тя сигурно много те обича.
Така беше, но тя почина, когато бях малък.
Сигурен съм, че ако те види днес,
човека, който си станал,
ще се гордее с теб.
Искам да се върна на въпросите.
Пожела да се запознаеш с приятелите ми от квартал Фантазия.
Не, попитах за товара, който носиш.
Аз съм крал Петък Тринайсети.
Лойд Вогъл, журналистът, предполагам.
Това е Даниъл. Раирания тигър.
Понякога Даниъл се срамува да говори.
Няма нищо, Даниъл.
Познаваш ли Даниъл?
Не сме се запознали.
Искам да се запозная със Стария заек.
Не ми се говори за Стария заек.
Днес Лойд не е в настроение да говори за това.
Няма нищо лошо.
Ще оставиш ли куклата, Фред?
През седемдесетте направи пауза за три години.
Защо се отказа?
Мислех, че предаването вече е разгледало най-важните аспекти от детството.
Какво те накара да се върнеш? Пари?
Скука?
Синовете ми бяха тийнейджъри и ни беше трудно.
И тогава
си дадох сметка, че има още много неизказани неща.
Не мога да си представя, че е лесно
да растеш с баща като теб.
Големият ми син доскоро криеше, че съм му баща.
Държи на личното си пространство, което е хубаво.
Малкият ми син...
Той ме подлагаше на изпитания.
Но накрая намерихме път един към друг и аз много се гордея с тях.
Но ти си прав, Лойд.
Не им е било лесно.
Благодаря ти.
Благодаря ти за тази гледна точка.
Няма защо.
Друг отговор ли очакваше?
Да си родител не значи да си съвършен.
Сигурно си се убедил, след като имаш син.
Освен това...
Мислех много за теб и баща ти.
Изгладихте ли различията си?
Това е нелепо.
Къде отиваш? - Приключихме. Благодаря. Беше удоволствие.
Майчице.
Толкова е тих при теб.
Бива ме с бебетата.
Не съм ли права?
Здравей!
Ела, седни. Сготвихме храна от ресторанта.
Донесоха пица.
Лойд, това е Дороти.
Здравей.
Няма ли поне да поздравиш?
Къде ти е възпитанието?
Съжалявам.
Трябва да си вървим.
Беше просто хрумване.
Реших, че можем да хапнем и да поговорим като нормални хора.
Издъних се на сватбата.
Естествено, с твоя помощ, но...
...разбирам.
Остави ме да седя в колата на улицата две нощи,
сякаш съм някакъв скитник.
Не си помагаш. - Той нищо не казва.
Дойде да ни запознаеш, така ли?
Да.
Това е Дороти.
Здравей, Дороти.
Здравей, Лойд.
Мисията е изпълнена. Сега искам да си вървиш.
Лойд.
Може да не се върна повече.
Моля те, изслушай ме.
С Дороти сме заедно от петнайсет години.
Напусна ни, щом мама се разболя. Дори не изчака да умре.
Тя не ме искаше. - Защото й изневеряваше, докато тя умираше!
Знам.
Бяха ми нужни години, за да се съвзема.
Дороти е причината да съм тук.
Тя ми помогна да порасна.
Знаеш ли какво казват за хората, когато умират?
Казват, че става тихо, че просто се изплъзват.
Мама пищеше, когато си отиде. Знаеше ли го?
Крещеше, докато припадна.
После я свестиха и всичко започна отначало.
Бяхме аз, Лорейн и сестрите.
Подписахме документите, опаковахме нещата и я погребахме.
Джери? - Стига, Лойд.
Божичко, челюстта ми!
Джери?
Джери!
Мили боже!
Ще се обадя на 911! Лойд, направи нещо!
Дишай. Дишай. Погледни ме.
Ало? - Тук съм.
Тук има мъж, който колабира.
Не знам. Диша ли?
Да. - Диша, да.
Може да е инфаркт.
Направи нещо, Лойд!
Ядрено-магнитният резонанс показа по-напреднала стеноза от очакваното.
Една операция в този момент
заради риска от инфекция...
Готов ли си да поспиш?
Стига ли ти толкова?
Добре, хайде.
Знаеш ли нещо?
Мразя болниците.
Прибери се и го сложи да спи.
Не.
Не искам да те оставям тук.
Аз няма да остана.
Добре.
Да се приберем заедно.
Трябва да отида в Питсбърг.
Сега ли? - Да, имам работа.
Баща ти е зле.
Имам краен срок.
Елън ще те разбере, ако й кажеш какво е станало.
Не искам. Искам да отида в Питсбърг и да си свърша работата.
Това не бива да те изненадва. - Не ми говори така.
Мислиш, че щом имаме дете,
ще престане да ме е грижа за нещата, които бяха важни за мен.
Още ми пука за работата ми.
Не съм искала от теб да обърнеш гръб на работата си.
Ще вървя. - Защо?
Всички важни хора са в тази болница.
Защо не си на моя страна?
Поне веднъж!
По-рано беше.
Аз съм на твоя страна.
Сега не е моментът да отидеш на работа.
Трябва да бъда в Питсбърг сутринта.
Хубаво. Аз отивам при семейството ти.
Питсбърг?
ПИТСБЪРГ
Лойд, ето те. - Трябва да говоря с Фред.
Много смешно. Ела. Готови сме да снимаме.
Оттук.
Ела.
Тихо, моля. - Какво правя тук?
Участваш в епизода. Чакай тук.
Звук! - Готови сме.
Какво? - Камера.
Начало!
Това е приятелят ми Лойд.
Лойд Вогъл. Помните го.
Фред, не разбирам какво става. Може ли да спрем?
Зле ли ти е, Лойд?
Престани. Аз задавам въпросите.
В днешното предаване ще говорим за болниците.
Понякога, когато някой е болен,
трябва да отиде в болница.
Мразя болниците.
Хората ходят там.
Добре.
Да си представим, че си в болница. - Не!
Здравей, Старо зайче. - Какво?
Стария заек, предполагам.
Не съм... Къде е Фред?
Отдавна чакам да се запознаем.
Радвам се, че ни дойде на гости.
Здравей, лейди Аберлин.
Здравей.
Здравей, Старо зайче.
Божичко. - Говорехме за болниците.
Болницата е място, където отиваш, когато тялото ти страда.
А какво правиш, когато душата ти страда?
Говориш за чувствата си, разбира се.
Полезно е да се говори.
Полезно е да кажем какво чувстваме. - Какво става с мен?
Полезно е да се говори.
По-истински сме без ключалка на сърцето.
Полезно е да се говори.
Опитай се да кажеш:
"Харесвам те".
Харесвам те.
"Тъжен съм."
Тъжен съм.
"Ядосан съм."
Кога започна да изпитваш гняв?
Помниш ли?
Случи ли се нещо?
Здравей, фъстъче.
Здравей, мамо.
Знам, че мислиш, че заради мен
си се вкопчил в този гняв.
Но аз нямам нужда от това.
Лойд?
Какво стана?
Не знам. Припадна. - Добре ли е?
Някой ще донесе ли... - Ще доведа помощ.
Обърни.
Чудесно!
Буден си.
Ако знаех, че си там, нямаше да вдигам толкова шум.
Не, не, не. Беше красиво.
Сигурно си много гладен. Ще си взема сакото и излизаме.
Трябва да си вървя.
О, не, не. Недей така.
Погледни! Благодаря.
Да ви е сладко.
Благодаря.
Вегетарианец ли си?
Не мога да си представя, че ще изям нещо,
което има майка.
Бил беше прав.
Ти
обичаш хора като мен.
Какви са хората като теб?
Не съм срещал друг като теб досега.
Пречупени хора.
Не мисля, че си пречупен.
Знам, че имаш твърди убеждения.
Познаваш разликата между доброто и злото.
Опитай се да запомниш, че връзката ти с баща ти
е развила тези качества.
Направила те е какъвто си.
Ще направиш ли нещо за мен?
Има едно упражнение, които обичам да правя.
Ще отнеме минутка.
Помисли за хората, чиято любов ни е дарила с живот.
Не мога.
Те ще дойдат при теб.
Само една минута мълчание.
Благодаря ти, че го направи с мен.
Чувствам се по-добре.
Начинът, по който си тръгнах...
Постъпи грозно.
Трябваше да се обадя. - Не биваше да заминаваш.
Лекарката дойде да говори с теб. Не знаех какво да й кажа.
Нито пък на баща ти.
На всичко отгоре се опитах да си хвана такси.
Естествено, не успях и се прибрах с влака в полунощ.
Хората зяпаха мен и Гавин, сякаш...
Някой ще се обади на социалните.
Знам, че се опитваш да се извиниш, но няма да те улесня.
Добре, говори.
Може ли...
Може ли да седнем?
Той спи ли?
Най-после.
Чуй ме.
Осъзнавам, че трябва да се справя с чувствата си.
Когато съм уплашен,
а аз бях уплашен в болницата и живея в страх
от много дълго време,
изпитвам гняв.
Знам, че все едно ти казвам: "Не мога да се справя.
Напусни ме". Но не искам това.
Искам точно обратното.
Ти и Гавин...
Вие сте това, което искам.
Съжалявам.
Трябва да се видя с Джери.
Той умира.
Знам.
Баща ми умира.
Сесилия Шърман.
Колби Дикерсън.
Джъстин Кук.
Ребека Анито.
Лойд Вогъл.
Андреа Вогъл.
Гавин Вогъл.
Джери Вогъл.
Благодаря ти, Боже.
Още яде като тийнейджър.
Месо, захар, мюсли...
Упорит козел.
Ти поне си откровен.
Знаеше ли за мен
и сестра ми?
Не знаех доскоро.
А за мама?
Когато се разболя миналата година,
след първия пристъп, той...
Започна да говори.
Каза ми неща, които искал да ми каже отдавна.
Общата печалба за един ден...
Имаме бърбън.
Ето го и водещият! - Все някой трябва да го изпие.
Не, благодаря.
Дори бира?
Имаш ли? Ще изпия една бира, щом това ще те направи щастлив.
Недей.
Не прави нищо, за да ме ощастливиш.
Ти нямаш бира и на мен не ми се пие. - Тогава не пий нищо.
Обезводнявай се.
Съжалявам.
Счупих сгъваемата кошарка. Прекърши се като пилешка кост.
Не.
Как е той? - Изглежда добре.
Така ли? - Не знам.
Не слагат болнично легло в хола ти, ако си добре.
Благодаря ти, че дойде.
Диванът ще ти хареса.
Сериозно? - Не.
Ела тук.
Знам.
Искаш майка ти да беше будна.
Но ние ще я оставим да поспи.
Ще стана по-добър в това.
Пък и трябва да свикваме един с друг.
Харесвам те
какъвто си.
Точно
какъвто си.
Мисля,
че от теб излезе чудесен човек.
Харесвам те какъвто си.
Без съмнение.
Без въпроси.
Кой е?
Дороти?
Хайде.
Добре ли си?
Да, добре съм.
Четири сутринта е.
Напоследък не спя много.
И ти не спиш, нали?
Не съм правил това с теб.
Не съм будувал нощем да се правя на майка.
Не само майките го правят.
Знаеш какво имам предвид.
Трябва да си почиваш.
Не.
Остани.
Хей.
Ето там.
Какво?
Донеси две чаши.
Не мисля, че идеята е добра.
Откъде знаеш? Ти не пиеш.
Хайде.
Това вече е приказка.
Наздраве.
Лойд...
Съжалявам, че напуснах теб и сестра ти.
Беше...
Беше егоистично.
И жестоко.
Ще ме погледнеш ли?
Много съжалявам, сине.
Не е честно.
Мисля,
че чак сега започвам да разбирам как трябва да живея.
Винаги съм те обичал.
И аз те обичам,
татко.
Хей.
Какво?
Глупаво е.
Това са десет хиляди думи.
Да.
И не е за Господин Роджърс.
Знам. - Донякъде е, но...
Това е за теб.
Никога не говориш за тези неща.
Не.
Хубаво е.
Така ли? - Да.
Страхотно е, Лойд.
Сериозно? - Ще бъде на корицата.
МОЖЕШ ЛИ ДА КАЖЕШ "ГЕРОЙ"?
За сватбата... - Беше най-забавната ми сватба.
Радвам се, че си тук.
Не отивай в Мартас Винярд.
Защо? Имам меден месец. Заслужавам го. - Абсолютно.
Просто няма да ти хареса.
Пълно е с богати задници и е студено.
Ще замръзнеш заедно с богатите задници.
Кой е?
Дошъл съм на точното място.
Влез. - Лойд.
Майко мила.
Андреа. - Здравей, Фред.
Радвам се да те видя най-после.
Да взема ли това? - Благодаря ти.
Господин Роджърс.
Здравей.
Привет.
Здравей, Гавин.
Надявам се някой ден да станем приятели.
Господин Вогъл.
Може ли да ви наричам Джери?
Да, сър.
Определено може.
Джоан се влюби в статията, както и аз.
Андреа, приемаш ли вече идеята за детските ясли?
Донякъде.
Може би.
Какво? Не само ти разговаряш с Фред.
Вярно ли е, че сте снайперист?
Морски тюлен.
Боя се, че не е вярно.
Що за откачен въпрос?
Така чух.
Къде ходихте на меден месец?
Оженихме се в Мауи, така че вече бяхме на меден месец.
Аз бих отишла. - Не беше поканена.
Лойд се срамува от нас.
Шегувам се.
Знам.
Да отидем на семейна ваканция.
Какво мислиш, татко? Да се топнем ли в океана заедно?
Звучи добре.
Да се натресем на медения месец?
Брой ме.
Ако още съм тук.
Знаете ли?
Много хора изпитват неудобство да говорят за смъртта.
Но да умреш е нещо човешко.
За всичко човешко може да се говори.
А щом можем да говорим за него, значи можем да се справим.
Всеки споделен проблем е решим.
Трябва да ми изпратиш копие.
Джоан ще се влюби, когато я види.
Щеше да е по-яко, ако и той беше на снимката.
Благодаря. - Благодаря.
Трябва да тръгвам.
Ще те изпратя.
Остави на мен.
Разчитай.
Благодаря.
Хей. Какво...
Какво каза на Джери?
Поисках да се моли за мен.
Всеки, който преживява това, което преживява той,
трябва да е много близо до Бог.
Лойд. - Бил.
Прочетох статията.
И?
Понякога хората се натъжават.
Скръбта на никой не прощава.
Но онези, чиито дни понякога са сиви,
са същите, които често са щастливи.
Забавно, но е вярно.
Всички сме еднакви, нали? И аз, и ти.
Понякога хората са добри.
Трудят се от мрак до зори.
Но същите хора, които често са добри,
понякога са лоши, непослушни дори.
Може би трябва да намаля темпото за няколко месеца.
В какъв смисъл?
Ще остана у дома с Гавин.
Ще се върнеш на работа, без да се тревожиш за ясли.
Искам го. - Наистина ли?
Ти?
С Гавин вече го обсъдихме.
И двамата сме съгласни.
Много се радвам, че успях да ви разкажа за приятеля си Лойд и семейството му.
Имам нова тяхна снимка. Искате ли да я видите?
Ето ги.
Това е красива снимка.
Става ми хубаво, когато ги видя заедно.
Дано да знаете, че направихте този ден специален,
като останахте верни на себе си.
На света няма друг като теб. Харесвам те какъвто си.
Приятно е усещането да знаеш, че си жив.
Така те сгрява отвътре и те прави щастлив.
Когато се събудиш, си готов да извикаш:
"Днес ще бъде великолепен ден!"
Толкова приятно чувство.
Чувството не мога да сравня.
Да знаеш, че ще видиш заранта.
И утре пак ще кипиш от идеи
и теми за разговор нови.
Ще се видим пак.
До следващия път.
Стоп.
Благодаря.
Добре.
Супер. - Да.
Край. Благодаря. - Да. Благодаря.
Утре си в магазина за обувки на господин Уагнър.
Започваме в осем. - Благодаря.
Асистентите имат списък.
Лека нощ.
До утре.
Лека нощ, Кели.
Лека нощ, шефе. - Лека нощ.
До утре.
Може да се престориш, че се случва.
Може да си втълпиш, че нещо е истинско.
Може да се молиш и да се надяваш,
аз обичам да го правя.
Но докато не запретнеш ръкави,
няма да стане реалност.
Защото въображението
не е достатъчно.
Трябва да го направиш.
От начало до край.
Направи го сам.
И когато приключиш,
ще знаеш, че сам си го сторил.
Ти си успял.
Постигнал си нещо.
Не е лесно да не се отказваш,
но е единственият начин да пораснеш.
Не е лесно да продължиш да се учиш,
но няма по-светъл път.
Когато си научил нещо, по-хубав ще стане светът.
Не е лесно да не се отказваш, но това е зрелостта.
Трябва да го направиш.
От начало до край.
Запретни ръкави
и когато приключиш, ще знаеш, че си постигнал нещо.
Ти си успял.
Превод на субтитрите: Антония Халачева